De læste for hende.
Først troede vi at denne vagt... denne vagt havde...
.. flere følelser.
Hun var mere menneskelig.
Hun var venligere.
Ofte valgte hun de svage, de syge -
- hun udvalgte dem, hun beskyttede dem mest.
Men så skilte hun sig af med dem.
Er det venlighed?
Nu vil jeg gerne ykke frem til vandringen.
Som jeg forstår det, vandrede du og din datter i mange måneder.
- vi fik at vide at vi skulle videre.
Men planen ændrede sig hver dag.
Kvinder døde rundt om os i sneen.
Halvdelen af os døde under vandringen.
Min datter siger i bogen -
- mere et døds-ræs end en døds-vandring.
Vær venlig at fortælle os, om natten i kirken.
Den nat føIte vi os faktisk heldige -
- for der havde vi tag over hovedet.
Fortsæt!
Vi ankom til en landsby, som altid tog vagterne de bedste huse -
- de tog præstens hus.
Men de lod os sove i kirken.
Der var et bombe angreb. Midt om natten.
Kirken blev ramt.
Først kunne vi kun høre ilden, den var i kirketårnet.
Så kunne vi se brændende bjæIker -
- og de begyndte at væIte ned på gulvet.
Alle løb -
- løb mod dørene.
Men dørene var låst udefra.
Kirken brændte ned.
Ingen kom og åbnede dørene? Er det rigtigt?
Ingen.
Og det selv om i brændte ihjel?
Hvor mange mennesker blev dræbt?
Alle blev dræbt.
Men du overlevede?
Tak.
Jeg vil gerne takke dig, for at komme til landet -
- i dag for at vidne.
Jeg ved ikke. Jeg ved ikke, hvad vi laver mere.
Gør du ikke?
Du bliver ved med at sige, at vi skal tænke som advokater.
Men der er noget, som stinker ved det her.
Hvordan det?
Det her skete ikke for tyskerne. Det skete for jøderne.
Hvad er det vi prøver at gøre?
Vi prøver at forstå.
6 kvinder låste 100 jøder inde i en kirke -
- og lod dem brænde.
Hvad er der at forstå?
Svar mig, jeg spørger?
Hvad er der at forstå?
Jeg begyndte at tro på denne retssag. Jeg syntes, at den var fantastisk.
Nu mener jeg, at den bare er en omvej.
Ja? Omvej til hvad?
Du valgte 6 kvinder, Du satte dem i retten.
Du sagde 'De er de onde, de er de skyldige'.
Fordi et af vidnerne skulle -
- til at skrive en bog!
Det er derfor, de er for retten, og ingen andre.
Ved du hvor mange lejre, der var i Europa?
Folk snakker om hvor meget alle vidste?
'Hvem vidste?' 'Hvad vidste de?'
Alle vidste det. Vores foræIdre, vores lærere.
Det er ikke det som er spørgsmålet.
Spørgsmålet er 'Hvordan kunne det ske?'
Og endnu bedre - 'Hvorfor begik du ikke selvmord, da du fandt ud af det?'
Tusindvis! Så mange var der. Der var tusindvis af lejre.
Alle vidste det.
Kig på den kvinde...
Hvilken kvinde?
Den kvinde du altid glor på.
Jeg er ked af det, men det gør du.
Jeg ved ikke, hvilken kvinde du mener.
Ved du, hvad jeg ville gøre?
Tage pistolen i min hånd -
- og selv skyde hende.
Skyde dem alle.
Hvorfor låste du ikke dørene op?
Jeg har spurgt jer alle, og jeg får ikke noget svar.
2 af ofrene er i denne retssal. De har krav på et svar.
Her, det her er SS rapporten. I har alle kopier.
Det her er en rapport, som er skrevet, godkendt og underskrevet -
- af alle lige efter hændelsen.
I den skriftlige rapport, siger i alle at, I ikke kendte til branden før den opstod.
Men det er ikke sandt, er det?
Nå? Det er ikke sandt, vel?
Jeg ved ikke, hvad du spørger om.
Den første ting jeg spørger om er, hvorfor låste du ikke dørene op?
Naturligvis. Er det ikke indlysende?
- Vi kunne ikke. - Hvorfor kunne i ikke?
Vi var vagter.
Vores job var at holde øje med fangerne.
Vi kunne ikke bare lade dem flygte.
Jeg forstår.
Og hvis de flygtede, så ville du blive beskyldt for det, du ville blive anklaget -
- du ville måske blive henrettet? - Nej.
Hvad så?
Hvis vi havde åbnet dørene, ville der udbryde kaos.
Hvordan skulle vi få ro og orden igen?
Det skete så hurtigt. Det sneede.
Bomberne - Der var flammer i hele landsbyen.
Så begyndte shrigene. Det blev værre og værre.
Og hvis de alle kom stormende ud. Vi kunne ikke bare lade dem flygte.
Vi kunne ikke.
Vi havde ansvaret for dem.
Så du vidste godt, hvad det var der skete?
Du vidste det? Du traf et valg.
Du lod dem dø -
- i stedet for at risikere at lade dem flygte.
De andre anklagede, har en påstand om dig.
Har du hørt denne påstand?
De siger, at du var den ansvarlige.
Det er ikke rigtigt. Jeg var bare en af vagterne.
Hun var den ansvarlige.
Det var hun!
Det var hendes idé.
SelvføIgelig var hun det.
Skrev du denne rapport?
Nej. Nej.
Vi diskuterede alle, hvad vi skulle sige.
Vi skrev det sammen.
Hun skrev det! Hun skrev rapporten!
Er det sandt?
Jo, du gjorde!
Betyder det noget, hvem der skrev den?
Hun skrev den!
Jeg bliver nødt til at se en prøve, af din håndskrift.
Min håndskrift?
Ja. Jeg bliver nødt til at finde ud af, hvem der skrev rapporten.
Undskyld, men jeg kan ikke se, at det er passende. Der er gået næsten 20 år.
Giv hende det her papir. Advokat, kom op til skranken.
Har du virkelig tænkt dig at sammenligne -
- håndskrift for 20 år siden, med håndskrift fra i dag?
Advokat kom op til skranken.
Der er ikke grund til det.
Jeg skrev rapporten.
Ro, tak.
Ro.
Du er udeblevet fra seminarerne.
Jeg har nogle informationer.
Vedrørende en af de anklagede.
Noget de nok ikke vil indrømme.
Hvilken information?
Jeg behøver ikke fortælle dig det. Det er åbenlyst -
- du har en moralsk forpligtigelse, til at oplyse det i retten.
Denne information er vigtig for den anklagede.
Det kan hjæIpe hendes sag. Det kan måske påvirke udspillet -
- især dommen.
Og?
Der er et problem.
Den anklagede vil holde denne information for sig selv.
Giv os lige et øjeblik.
Hvad er hendes grund?
Fordi hun er flov.
Flov over hvad?
- Har du talt med hende? - SelvføIgelig ikke.
Hvorfor "selvføIgelig ikke"?
Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke gøre det.
Jeg kan ikke tale med hende.
Hvad vi føler er ikke vigtigt. Det er fuldkommen uvæsentligt.
Det eneste spørgsmåI er hvad vi gør.
Hvis mennesker som dig ikke lærer om -
- hvad der skete for mennesker som mig -
- hvad er så meningen med det hele?
Schmitz!
Du har en besøgende.
Ro, tak!
Michael Berg!
Tiden er gået.
Kommer du ind?
Det tog sin tid.
Hvad er der galt?
Hvor skal du hen?
Jeg er ked af det.
Jeg har brug for at sove alene.
Nazi.
Ro i retten!
Alle rejser sig!
Retten finder de anklagede, Rita Beckhart -
- Karolina Steinhor, Regina Kreutz -
- Angela Zieber, Andrea Luhmann -
- skyldige i, at i fællesskab, at have myrdet i 300 tilfæIde.
Retten finder den anklagede Hanna Schmitz -
- skyldig i mord for 100 tilfæIde.
Retten dømmer de anklagede således.
Rita Beckhart, Karolina Steinhor -
- Regina Kreutz, Angela Zieber og Andrea Luhmann -
- skal afsone en dom på 4 år og 3 måneder.
Hanna Schmitz -
- pga. din rolle i sagen -
- er du i en anden kategori.
Retten dømmer den anklagede Schmitz, til livsvarigt fængsel.
Hvor skal vi hen?
Jeg sagde: Jeg fortæller det, når vi er der.
Du fortalte mig, at du kunne lide overraskelser.
Jeg kan godt lide overraskelser.
Hun er vokset, ikke sandt?
Jeg ved det ikke. Det er så længe siden, jeg har set hende, Michael. Det er svært at sige?
Det er min skyld.
Vi skulle ikke være kommet uanmeldt.
Far skal til at bo i sit eget hus.
Mor, jeg er bange for at jeg har dårlige nyheder.
Julia ved det. Vi har allerede fortalt hende det.
Gertrud og jeg skal skilles.
Du kommer ikke til din fars begravelse, men du kommer for dette?
Det er ikke nemt for mig at besøge denne by.
Var du virkelig så ulykkelig?
- Det er ikke det jeg siger. Og ikke det jeg mener. - Hvad sa?
Du skal ikke være bekymret for Gertrud.
Jeg skal nok holde øje med hende. Og samtidig er hun jo -
- statsanklager så -
- hun tjener meget mere end mig.
Michael, jeg er ikke bekymret for Gertrud.
Jeg er bekymret for dig.
"Syng til mig om manden, Muse -
- til tider drevet på afveje. -
- efter at have plyndret de hellige højder i Troy.
215- post.
217- post.
121966215.
Nummer.
Åbn den.
Testing. Testing. 1-2-3. Testing. Testing.
"The Odyssey. " af Homer
"Syng til mig om manden, Muse -
- til tider drevet på afveje. -
- efter at have plyndret de hellige højder i Troy.
'The Lady with the Little Dog# afAnton Chekhov.
"Snakken gik på at et nyt ansigt havde gjort sin entré," -
- "en dame med en lille hund".
Jeg vil gerne låne en bog.
Hvilken bog?
Har du "The Ladywith the Little Dog. "?
Hvad er deres navn?
Hanna Schmitz.
The Ladywith the Little Dog.
42813 The Ladywith the Little Dog.
1,2,3,4,5,6.
- Tak for det sidste, knægt. Jeg nød det virkelig.
- Er der ikke noget brev? - Intet brev.
Skriv under.
"Vær venlig at sende noget mere romantik".
"Jeg tror at Schiller har brug for en kvinde".
"Får du mine breve"? "Skriv til mig knægt".
- Hr Michael Berg? - Ja.
- Tak fordi du ringer til mig.
Har du fået mit brev?
Jeg har det lige her.
Som jeg sagde, Hanna Schmitz kommer meget snart på udgang.
Hanna har været i fængsel, i over 20 år.
Hun har ingen familie. Hun hari ngen venner.
Du er hendes eneste kontakt.
Nei. Det gør jeg ikke.
Når hun kommer ud, har hun brug for et job. Hun har også brug for et sted at bo.
Du kan ikke forestille dig, hvor skræmmende, den moderne verden vil være for hende.
Jeg har ikke andre, jeg kan spørge.
Hvis du ikke tager ansvaret for hende -
- så har Hanna ikke nogen fremtid.
Det var venligt af dig. Tak fordi du gav mig besked.
Er du Michael Berg?
Jeg er Louisa Brenner. God morgen!
Vi havde regnet med, at du kom tidligere.
Jeg burde advare dig: I lang tid har Hanna...
Hun var meget måIbevidst. I de sidste par år -
- har hun har ændret sig. Hun har givet op.
Jeg føIger dig til kantinen.
De er lige blevet færdige med at spise.
Bord 4.
Du er blevet voksen, knægt.
Jeg har en ven som er skrædder -
- han laver mine jakkesæt. Han vil give dig et job.
Og jeg har fundet et sted du kan bo. Det er et dejligt sted.
Det er småt men dejligt. Jeg tror, at du vil kunne lide det.
- Du vil kunne lide det. - Mange tak.
Der er mange sociale programmer -
- kulturelle ting, som jeg kan skrive dig op til.
Og der er et bibliotek tæt på.
Du læser meget?
Jeg foretrækker at blive læst for.
Det er slut nu, ikke?
Er du blevet gift?
Det blev jeg. Ja, det blev jeg.
Vi har en datter.
Jeg ser ikke så meget til hende, som jeg ville. Jeg ville gerne se meget mere til hende.
Ægteskabet holdt ikke.
Har du brugt meget tid, på at tænke på fortiden?
Mener du, på dig?
Nej. Nej.
Jeg mente ikke på mig.
Før retssagen tænkte jeg aldrig på fortiden.
Det var ikke nødvendigt.
Og nu?
Hvad føler du nu?
Det er lige meget, hvad jeg føler.
Det er lige meget, hvad jeg tænker.
De døde er stadig døde.
Jeg var ikke sikker på, hvad du havde lært.
Jeg har lært, knægt.
Jeg har lært at læse.
Jeg kommer og henter dig i næste uge, okay?
Det lyder som en god plan.
Vi kan gøre det stille, eller vi kan lave en masse larm.
Stille.
OK. Stille.
- Pas på dig selv, knægt. - I lige måde.
Vi ses i næste uge.
Jeg kommer for at hente Hanna Schmitz.
Vær venlig at sidde ned.
Hun har ikke pakket.
Hun har aldrig villet rejse.
"Snakken gik på et nyt ansigt... "
'Damen med den lille hund'
Hun har afleveret en besked til mig.
En slags testamente.
Jeg læser den del, der vedrører dig.
"Der er penge i den gamle te bøtte.
Giv den til Michael Berg.
Han skal sende dem, sammen med de, 7000 mark som er i banken -
- til datteren som overlevede branden.
De er til hende.
Det er op til hende, at gøre med dem hvad hun vil.
Og fortæI Michael, at jeg sagde hej.
- Fru Mather? - Ja.
- Michael Berg? - Ja.
Du er Michael Berg. Jeg har ventet dig.
- Sæt dig ned. - Tak.
Du må fortælle mig, hvad der bringer dig til USA?
Jeg var her allerede. Jeg var til en konference i Boston.
Du er advokat?
Jeg blev nysgerrig af dit brev.
Men jeg kan ikke sige, at jeg forstod det.
Du deltog i retssagen?
Ja. For næsten 20 år siden.
Jeg var jurastuderende.
Jeg husker dig, jeg husker din mor rigtigt godt.
Min mor døde i Israel. Mange år siden nu.
Det er jeg ked af.
Fortsæt endelig!
Måske har du hørt, at Hanna Schmitz for nylig døde.
Hun begik selvmord.
Hun var en af dine venner?
En slags ven.
Det er rimelig simpelt.
Hanna var analfabet, i en stor del af hendes liv.
Er det en forklaring, for hendes opførsel?
Nej.
Eller en undskyldning?
Nej. Nej. Hun lærte sig selv at læse, mens hun var i fængsel.
Jeg sendte hende bånd.
Hun har altid nydt, at der blev læst op for hende.
Hvorfor starter du ikke med, at være ærlig overfor mig?
Hvordan startede jeres venskab?
Da jeg var ung, havde jeg en affære med Hanna.
Jeg er ikke sikker på, at jeg kan hjæIpe dig, Mr. Berg.
Og selv om jeg kunne, har jeg ikke lyst.
Jeg var næsten 16 år, da jeg begyndte med hende.
Affæren varede en sommer. Men..
Men hvad?
Jeg forstår.
Og indså Hanna Schmitz, hvordan det påvirkede dit liv?
Hun har gjort meget værre ting, mod andre mennesker.
Jeg har aldrig fortalt det til nogen.
Folk spørger altid, hvad jeg lærte i lejrene.
Men lejrene var ikke terapi.
Hvad tror du disse steder var? Universiteter?
Vi endte der ikke for at lære.
Man bliver meget opmærksom på disse ting.
Hvad er det, du spørger om?
At tilgive hende?
Eller vil du bare selv have det bedre?
Mit råd til dig, gå i teateret hvis du vil have katarsis.
Gå til litteratur undervisning. Men du skal ikke besøge lejrene.
Der kommer ikke noget ud af lejrene.
Ingenting.
Hvad hun ønskede...
- hvad hun ønskede var at give dig sine penge.
Jeg har dem med mig.
Og gøre hvad?
Hvad du har lyst til.
Her.
Da jeg var en lille pige, havde jeg en tebøtte til mine skatte.
Ikke magen til denne. Den havde en Kyrillisk legering.
Jeg tog den med til lejrene.
Men den blev stjålet.
Hvad var i den?
Åhh. Sentimentale ting.
Lidt hår fra min hund. Nogle billetter fra en opera, som min fartog mig til.
Den blev ikke stjålet for hvad den indeholdt.
Det var pga. bøtten -
- som var meget værd, pga. hvad man kunne bruge den til.
Der er ingenting jeg kan gøre med pengene.
Hvis jeg giver dem til noget med tilknytning til udryddelsen af jøderne, sa vil det virke på mig -
- som syndsforladelse, og det -
- har jeg ikke lyst til.
Jeg tænkte måske på en organisation, som hjæIper analfabeter.
Godt.
Ved du om der er en jødisk organisation?
Jeg ville blive overrasket, hvis der ikke var.
Der er en jødisk organisation for alting.
Ikke at analfabetisme er et jødisk problem.
Hvorfor finder du ikke ud af det? Send dem pengene.
Skal jeg gøre det i Hannas navn?
Hvis du synes det er passende.
Jeg beholder bøtten.
Mange tak.
Januar 1995
Hvor skal vi hen?
Jeg troede, du elskede overraskelser?
Det gør jeg. Jeg kan godt lide overraskelser.
Hvem var hun?
Det var det, jeg ville fortælle dig.
Det er derfor vi er her.
Så fortæI mig det.
Jeg var 15 år -
- jeg var på vej hjem fra skole -
- jeg føIte mig syg -
- og en kvinde hjalp mig.
Oversat af: Rotwein og Hansel
Released on UgLyBiTs